A közelmúltban meghirdett program sorozatunkban, amelyben hazánk különböző tájait próbáljuk az akvarellfestés játékos és mindig lenyűgöző technikájával megörökíteni, immár a második állomásához érkezik.
!["Magyar tájak" akvarellfestő alkalmak 2. - Őszbe borult Mátra](https://m.blog.hu/ma/manzardcafe/image/2022/oktober/matra_festes_2_logoval_png.png)
A közelmúltban meghirdett program sorozatunkban, amelyben hazánk különböző tájait próbáljuk az akvarellfestés játékos és mindig lenyűgöző technikájával megörökíteni, immár a második állomásához érkezik.
A kerámia szakma kiemelkedő szakembereinek, Szabó Katának és Szili Ferinek, valamint Antal "Baantal" Balázs művész, designernek segítségével, sok vendéggel közösen egy csodálatos, rakuzós hétvégén vagyunk túl. A két napos esemény fárasztó volt, de édes fáradtságról van szó, mert nagyon sok gyönyörű és különleges tárgy született. Ezekből hoztunk nektek néhány képet.
Hosszú egyeztetés után újra van raku égetési időpontunk. Szeretnénk nektek virtuálisan bemutatni Szabó Kata és Szili Feri keramikus művészeket (a kép bal oldalán állnak), ők fogják nekünk a szakmai hátteret biztosítani ismét ezen az alkalmon. Mindketten rakuspecialisták.
A közelmúltban meghirdettünk egy új programsorozatot, amelyben kis hazánk különböző tájait próbáljuk az akvarellfestés játékos és mindig lenyűgöző technikájával megörökíteni. Első alkalmunkon Mátraalmást és környékét lehetett ceruzákkal és ecsetekkel papírra vinni, a programon résztvevők pedig lelkesen készítették a jobbnál jobb rajzokat és festményeket Antal "Baantal" Balázs festőművész és tárgytervező szakmai segítségével.
A badacsonytomaji Rozi Panzióban megtartott idei nyári alkotótáborunk elképesztően kreatív, jó hangulattal, sok nevetéssel és meglepő mennyiségű energiával teli hetet adott nekünk július közepén. Hálás köszönettel tartozunk a csodálatos vendégeinknek, akik bizalmat szavaztak nekünk, és természetesen a panzió tulajdonosainak is, akiktől annyi szeretetet, odafigyelést és törődést kaptunk mindnyájan, amit az elmúlt 42 évben én még nem tapasztaltam. Hoztunk nektek néhány hangulatképet az eseményről.
A koronavírus gyakorlatilag majdnem mindent idézőjelek közé szorított, amit a világról és benne önmagunkról gondoltunk, legalábbis nálam ez történt. A hatásait sokan sokféleképpen elemezték és fogják elemezni a következő években, évtizedekben, mint ahogy a jövőben várható különböző kisebb-nagyobb vagy éppen globális katasztrófákat is. Mert kétségünk ne legyen, hogy lesznek még ilyenek.
Egy újabb alkotói programot szervezünk. Ezúttal egy egyhetes intenzív, az akvarellfestés és a rajzi alapok alkalmazásával megfűszerezett sorozatot, ami ugyanakkor kikapcsolódásra is lehetőséget ad. Az inspiráló balatoni közeg pedig a legjobb hely arra, hogy festészeti és rajztechnikai trükkökbe nyerhessetek bepillantást.
Iszonyatosan nehéz a világban és idehaza tapasztalható történések hatására bármiféle értelmet keresni úgy általában bármiben. Nincs értelme, mert az, ami vagyok, az, amit gondolok a világról, az itthon sajnos az ufó kategóriába sorol. Lehet beszélni a kevesebbek összekapaszkodásának fontosságáról, ami persze nem elvitatható, de van az a pont, amikor az egyéni lelki, szellemi és érzelmi egészség fontosabbá válik a közösségben betöltött nemes, apró láncszem szerepénél.
Gyere el a Manzárd Café Művészeti Egyesület különleges szabadtéri kerámia égető workshopjára. Alkoss szabadon nálunk, készíts 4-5 db kerámiatárgyat, hogy aztán kedvedre színezhesd őket mindenféle raku mázzal. A workshop alatt minden szakmai segítséget megadunk Neked, hogy könnyebben alkothass, az égetés folyamán pedig érdekes szakmai trükkökbe nyerhetsz bepillantást.
Azt gondoltuk, hogy legjobb dolgok közé tartozik úgy indítani az évet, hogy pihenünk, jókat eszünk és iszunk, miközben csak az alkotással foglalkozunk, az élet pedig visszaigazolta számunkra és vendégeink számára is ennek igazát a téli festőtáborunkban.
Hogyan tudnánk megérteni mást, ha még önmagunkat sem értjük? A többség nem hajlandó arra, hogy szembenézzen magával, pedig ez az egyedüli megoldás, ha a többi embert és úgy általában az élet, a világ működését érteni szeretnénk.
Gyerekként azt hittem, hogy ha majd felnőtt leszek és nem kell már tanulnom, akkor boldog leszek, de ahogy telnek az évek inkább az a tapasztalatom, hogy egyre fontosabbá válik a kényszermentes, folyamatos fejlődés még abban az esetben is, ha néha azt érzem, hogy elegendő a tudásom, sőt akkor menjek csak igazán előre az adott témában, ha az elégedettség érzése kerít hatalmába önnön "tökéletességemmel" kapcsolatban. Fura mód előfordul ilyen, pedig általában mindennel kapcsolatban azt érzem, hogy minél többet tudok, annál több kérdésem van.
A Scolar Kiadó kínálatában filozófikusabb, filozofálgatósabb könyvek keltették fel a figyelmemet, a zseniális Paradoxonok - 100 filozófiai paradoxon Akhilleusztól Zénónig című könyv például elképesztő gondolatkísérleteivel mozgatta meg a fantáziámat, az érzelmeimet és a lelkivilágomat.
Bár régóta készítek könyvajánlókat a blogra, még sosem láttam annyira élesen mint most, hogy ezeken a könyveken keresztül önmagamat keresem, valójában nem a világot, hanem magamat szeretném egyre jobban megismerni, és azért tudom őszinte lelkesedéssel ajánlani nektek, mert mindegyik közelebb vitt magamhoz valamilyen formában, és hiszem, hogy ez másoknál is így lehet.
Hamarosan itt az új év, ami a változtatással kapcsolatos fogadalmaink sűrűsödésének, később pedig elcsitulásának időszaka is egyben, de olyan jó volna, ha ezúttal végre tényleg betartanánk azokat a dolgokat, amiket megfogadunk. Többször hangsúlyoztam már a blogon, hogy szerintem mennyire fontos volna ebben az elképesztő változásokat hozó időszakban, hogy felüljünk a hullámra és meglovagolva azt olyan dolgokat valósítsunk meg az életünkben, amiket korábban nem lettünk volna képesek elérni, de sajnos azt tapasztalom, hogy a legtöbben inkább vissza akartak lépni a Mátrixba, elfeledve azt, hogy mi is történt.
Az Athenaeum és a Partvonal Kiadó az elmúlt hónapokban izgalmas társadalmi kérdéseket feszegető, a koronavírust írói szemszögből boncolgató, az egyediséget, művészetet különleges egyéniségeken keresztül bemutató könyveivel keltette fel a figyelmemet, illetve egy szakácskönyv is fennmaradt a szubjektív szűrőmön.
Bárcsak több időm lenne olvasni. Annyi mindennel kell foglalkozni a műhelyben és körülötte, hogy csomó dolog háttérbe szorul, ezért fordul elő az is, hogy lényegesen kevesebb blogbejegyzés vagy közösségi oldalas poszt születik, és az is, hogy a könyvajánlókkal is lassabb ütemben haladok. Azonban, amikor olvasok, az mindig olyan szintű kiszakadás a hétköznapokból, amit semmiért sem adnék oda.
Nem emlékszem pontosan, mikor éreztem azt először, hogy szeretnék tetoválást magamra, de nagyjából a húszas éveim eleje rémlik. A bátortalanságom miatt sokáig, kábé másfél évtizedig válogattam a lehetséges minták között, nehogy valami olyasmi kerüljön a bőrömre, amit később megbánok. Aztán Lackó (a Manzárd Café társalapítója) túl korai halála adta meg a kezdő lökést. Nagyon megviselt a legjobb barátom elvesztése így abban a pillanatban teljesen evidens volt, hogy valami előtte tisztelgő minta lesz az első tetoválásom.
Covid ide vagy oda, még mindig van jó pár nyári, nyárias hetünk, amikor (remélhetőleg óvatosan, és az elvileg jól betanult szabályokat követve) bandázhatunk a barátainkkal a kertben egy-egy laza kerti sütögetés keretén belül, bár manapság már nem feltétel a nyár (vagy sosem volt az?), bátrabbak ezt egészen télig, vagy tél közben, amikor lazán felszökik a hőmérséklet 20 fokra, szoktak spontán grillpartikat rendezni.
Fura dolog ez. Mert nem kívánom senkinek a koronavírust, sőt arra vágyom, hogy bárcsak teljesen eltűnne már a világról, de csomó olyan dolgot is magával vonzott, ami az én életemre pozitív hatással volt. Az csak egy dolog, hogy introvertáltként a bezárkózás egyáltalán nem jelentett gondot, sőt kikerekedett szemmel figyeltem, hogy a hétköznapi életvitelemet mások karanténnak nevezik/élik meg.
Minden egy kiadós antibiotikumos kúra után kezdődött, gyakorlatilag teljesen újra kellett alkotnom minden elképzelésemet az emésztésről. Akkoriban még nem tették hozzá automatikusan az orvosok a kezelés megkezdésekor, hogy valami kiegészítő, emésztést segítő terméket is kell szedni, ha nem akarok rosszul járni...vagy csak az én orvosom nem tette hozzá, erről sajnos nincsenek behatóbb ismereteim...a lényeg úgyis az, hogy velem megtörtént, és egy életre megtanultam, hogy hogyan kell cselekedni hasonló kezelés közben/után.
Valamikor a gimnáziumi évek alatt fedeztem fel magamban az érdeklődést a különböző nyelvek és a kommunikáció iránt, amit azóta is meglehetősen furcsának tartok, hiszen introvertáltként nem tartozik a kedvenceim közé a laza dumálgatás bárkivel, ha tehetem, inkább kerülöm ezeket a lehetőségeket. Végül rájöttem, hogy inkább a megérteni akarás hajt ebben a folyamatban.
Szerintem nem túlzás azt állítani, hogy idehaza A képek története című könyv az utóbbi évek legjobb, legátfogóbb, leginspirálóbb, legizgalmasabb kiadványa művészeti témában. Legalábbis számomra biztosan az! Igaz, a közel 400 oldalas értekezés rengeteg információt tartalmaz, amit első olvasatra képtelenség memorizálni, de így is képes arra, hogy teljesen átalakítsa nem csak a művészethez való hozzáállásunkat, hanem a világlátásunkat is.
Május kedvenc témái között féldrágakövekkel kirakott ál-penészes ál-gyümölcsöket, gyönyörű kátyúmozaikokat, és elképesztően aprólékosan kidolgozott papírszobrokat találtok, valamit egy általunk létrehozott, csábító balatoni alkotótábor felhívását.
Múltkor a jelenlegi helyzetben megtépázott lelkünk és elménk újrahuzalozásához, a gyógyuláshoz és újjászületéshez ajánlottam néhány könyvet segítségül, ma pedig ismét ezen a vonalon mozgok tovább, de inkább a filozofikusabb oldalról megközelítve, a bennünk rejlő kreativitást megbolygatva és a jövő lehetőségeit fürkészve.